- Du er sterk. - Dytt!
Dette blir den siste ferien jeg drar med deg.
Hvor har du fått alle musklene fra?
- Kom igjen. - Mer, mer, mer!
- Ikke stopp nå. - Hvor mye lenger?
Bare et par millioner mil til.
Et par hva?
Et par millioner mil til!
Vi stopper rett her framme. Dytt. Ikke stopp.
Neste gang blir det Mexico.
- Hawaii er bedre. - Ja!
Stopp!
Ikke så hardt. Det er bra.
Puh!
Hva skal du gjøre nå?
- Jeg skal prøve å finne... - Hjelp?
Hjelp.
Kom, vi har snøballkrig.
Nei! Nei!
Pappa! Pappa! Kom og hjelp meg!
Au!
Har du nummeret til veihjelpen?
Takk, Stan.
Si fra hvis du trenger hjelp til noe, Mr. Russell.
Det skal jeg. Takk.
Mr. Russell?
Pappa!
Ta imot!
Mr. Russell, jeg...
Du vet at disse tingene også skal til Seattle, Estancia?
Ja.
Bra.
Rett etter at det skjedde var jeg i sjokk.
Jeg gikk på autopilot. Jeg følte ingen ting.
Og en dag så slo det meg...
Joanna og Kathy er borte.
Jeg bare gikk rundt i leiligheten og sa om og om igjen,
"De er borte, de er borte."
Tenker at jeg var halvveis til å bli gal.
Men det er over fire måneder siden nå og...
det jeg trenger å gjøre er å stille krav til meg selv.
Din første time er neste mandag.
Jeg ordner et møte i morgen med resten av fakultetet.
Du vil huske flere av dem.
Er 11:00 greit for deg?
Det er bra, Robert, takk. Takk for alt du har gjort.
Alle er veldig spent på at du er her.
En kjent og utmerket komponist som deg.
Hvem sier det?
Utmerket eller ikke, vi er glade for at du er her.
- Få den! kom igjen! Gi meg den! - Nei!
Vær stille unger.
Gå på kjøkkenet og finn dere noen småkaker.
Hvor lenge har du tenkt å bo på hotell?
Det er nok av plass her vet du..
Nei takk, Eva.
Jeg tenker å leie meg et hus. Jeg brygger på noe.
Det jeg trenger er et sted for meg selv hvor jeg kan klimpe på pianoet om kveldene.
Et sted hvor jeg kan jobbe.
Jeg har en venn som jobber i foreningen for fredede historiske bygninger.
De har kanskje noen gamle hus de vil leie ut.
Jeg skal se hva vi kan finne for deg.
Bra.
- Mr. Russell? - Ja.
Hei, Jeg er Claire Norman.
Hopp in så kjører vi opp?
Fint.
Når bodde det noen her sist?
La meg se. Rundt 12 år siden.
Det har vært i foreningen de siste 12 årene.
Der.
Wow!
Det var planer om å gjøre det om til museum.
Men jeg vet ikke. Et hus er vel ment å bo i.
Hvorfor har ingen bodd her?
Jeg har bare vært i foreningen i ett år.
Inntrykket mitt er at de ikke har prøvd så hardt med dette huset.
Det trenger en del oppussing.
Ja.
Noen ting er bare lagret her.
Du kan bare velge.
Bruk det du ønsker.
Kjøkkenet er her.
Hva trengs for å holde et så stort hus ved like?
Vi har en mann som ser til alle disse stedene. Mr. Tuttle.
Og...
Dette er musikkrommet.
Dette er hvorfor jeg tenkte på deg og dette huset.
Pianoet ble stående igjen da foreningen tok over huset.
Sikkert for my trøbbel å flytte.
Det er kanskje i dårlig stand.
Hva er betingelsene?
Unnskyld at jeg forstyrrer.
Alt i orden, Mr. Tuttle. Dette er allerede ferdig.
Det står en mann ved døren. Han skal levere en vanntank
Han sier at du ringte.
Ok.
Har du fått skrevet noe?
Ja, jeg jobber fortsatt med andre akt. Samme gamle problem.
Kanskje undervisningen vil hjelpe, få nye ideer.
Jeg skjønner at...
...det er...
...23 registrerte studenter...
...i klassen for avansert musikalsk form.
Vi vet at det ikke regner ute.
Og hvis det ikke brenner
et eller annet sted i bygningen som vi ikke vet om
så er det veldig mange folk her som ikke har noe bedre å gjøre.
Uansett...
vil vi vite mer etter andre time.
Jeg er sikker på at mange av dere...
kjenner dette igjen.
Det låter litt bedre med et orkester enn det gjør med et piano.
Nei, du fikk det til å låte fint. Det var en kjempebra time.
Hemmeligheten hans er at han er elendig.
Ikke dra det for langt nå. Unnskyld meg.
Finner du ikke tilbake...
så sender jeg noen for å finne deg.
Hei!
Jeg vil at du skal møte min mor.
- Hvordan har du det, Mrs. Norman? - Hvordan har du det?
Dette er John Russell. Du husker Chessmanhuset?
Å ja. Veldig hyggelig å møte deg, Mr. Russell.
Hvordan liker du huset?
Bra.
Det er veldig stort.
Ja.
Mine damer og herrer?
Jeg vil gjerne introdusere Senator Joseph Carmichael...
Herregud! Han skal holde enda en tale.
Det du hører er en livslang republikansk kommentar på en demokrat.
Skjønner!
Dere vet hvordan jeg hater å holde tale.
Men noen ganger, ved en spesiell anledning...
som å samle inn penger til symfoniorkestret vårt...
Var de ikke fantastiske i kveld?
Helt klart.
Jeg skal få meg en drink.
Jeg slår følge med deg.
Jeg kommer straks tilbake.
Takk.
Han sitter i styret...
for fredede historiske bygninger.
Han har blitt vår største filantrop.
Begynner du å komme deg på plass?
- Ja. - Bra.
Det ligger noen ting på kontoret som tilhører huset.
Jeg skal se om jeg finner det.
Jeg er så glad for at du tok huset.
Mr. Tuttle?
Ja?
Du skremte meg .
Er det noen andre her?
- Rengjør Mrs. Rissean i dag? - Nei, det er bare meg.
Takk.
Det er nydelig.
Musikken.
- Hei. - Hei.
Den har kvaliteter som vuggevise.
Ja, den er på en måte det.
Her er de, som jeg lovet.
Dette er forskjellige bilder som pleide å henge rundt i huset.
Å!
Og dette...
er et gammelt restaurert foto av framsiden av huset.
- Er det ikke bemerkelsesverdig? - Nydelig.
Jeg prøvde å ringe, men opplysningen gir ikke ut nummeret ditt enda.
For en nydelig gammel sak.
Har du lakkert den?
Nei, det har jeg ikke.
Å!
Eh, det var Kathy sin, min datter.
Jeg må dra igjen.
Jeg håper du like bildene.
Takk.
Skal du ri?
Ja.
Kan du ri?
John...
Hva er det?
Jeg tenkte bare på datteren min, Kathy.
Hvor mye hun elsket hester.
Mamma!
En luftlomme et sted.
Det var for høyt og rytmisk.
Den starter i hvert fall.
Hvorfor skjer det to morgener på rad?
Akkurat klokken 06.00?
Hvorfor holder det på i ca. et halvt minutt, og så blir det stille?
Det gir ikke mening.
En ovn er som alt annet, Mr. Russell.
Den har uvaner.
Det er et gammelt hus.
Det lager lyder.
Veldig bra.
Vi er ikke helt sammen på offbeatene.
Du holder litt for mye igjen på de fire siste strofene.
Utenom det, så var dette strøkent.
- God natt. - God natt. Vi sees i morgen.
Det jeg prøver å si er...
Har liknende ting skjedd i huset før?
I så fall, mot hvem, når og hva gjorde de med det?
Huset har stått tomt siden jeg begynte i foreningen.
Du jobber veldig mye John.
Du har vært igjennom et forferdelig emosjonelt stress.
- Er det ikke mulig...? - Hallusinering.
- Var det det du skulle si? - Unnskyld.
Minnie?
Det er en telefon til deg Claire. Din mor.
- Skal jeg si at du er opptatt? - Jeg kommer straks.
Unnskyld John. Bare ett minutt.
Det er noen spørsmål rundt leieavtalen din, Mr. Russell.
Hva mener du?
Det huset skulle ikke vært leid ut.
Miss Norman hastet papirene gjennom advokatkontoret vårt.
Hun gikk utenom de vanlig kanalene.
Hvorfor skulle noen protestere?
Det huset er ikke egnet til å bo i.
Ingen har klart å bo i det.
Det vil ikke ha folk.
Så det har vært problemer i huset tidligere?
Claire, hør. Det er note for note.
Samme tempo, til og meg samme tone.
Hva tror du?
Jeg vet ikke.
Det er en oppsiktsvekkende tilfeldighet.
Melodien må ha vært veldig populær en gang.
eller så ville den ikke ha vært på en spilledåse.
Det er jeg enig i. Jeg sverger, jeg har aldri hørt den...
før jeg spilte og tok den opp den dagen du kom på besøk.
Det er noe...
Noe.
Det har skjedd her før. Jeg er ikke den første.
Jeg gikk gjennom alle filene veldig nøye,
helt tilbake til 1920.
Ingenting utenom det vanlige.
Miss Huxley.
Minnie er en eksentrisk gammel dame
- men hun ville aldri... - Nei.
Hun sa at huset ikke ville ha folk. Men hun tar feil.
Uansett hva det er så prøver det desperat å kommunisere.
Bankingen, kranene, de knuste vinduene.
Alt glass falt ut. Så de ble knust innenfra.
Alt som har skjedd er gjort for å få meg opp på loftet.
Jeg vil se det.
Se på boken på bordet der.
"CSB. 4. januar, 1909."
Det er håndskriften til et barn.
1909. Hvem kan ha bodd her da?
Jeg fant spilledåsen på peishylla.
Se på rullestolen.
Herregud!
Så liten den er.
Hva var dette rommet?
Tidligere beboere William Sarachino og familien. Arkitekt.
Kjøpte stedet i 1965. Solgte det i 1967.
Kjøpt av foreningen i november 1967,
gjennom er sjenerøst tilskudd fra Carmichael Foundation. Senatoren?
- Ja. - Snill filantropist.
Hvor er resten av filen?
Tidligere beboere...
Ingen tidligere beboere listet.
Det er ingenting her før 1920.
Minnie, vi ser etter filene for Chessmanhuset før 1920.
Vet du hvor de er?
Hva er det dere vil vite?
Vi prøver å finne ut hvem som bodde i huset i 1909.
En som het Barnard. En doktor.
Vet du om han hadde barn?
En sønn og en datter tror jeg.
Jeg tror det var en slags familietragedie.
Han solgte huset 1909.
1909? jeg gjør det klart for dere.
OK.
Da er alt klart. Skanningen er til høyre.
Takk skal du ha.
La oss se her.
9. februar. Dette er kjøpes annonser.
Finanssiden...
Eiendom. Mer kjøpes annonser.
Vent, vent, vent.
"Cora Barnard, den 7 år gamle datteren til Dr Walter Barnard,
ble truffet og alvorlig skadet
da hu løp foran en kullvogn
utenfor hjemmet sitt i går.
Hun ble hastet til sykehuset,
"hvor tilstanden henne fortsatt er alvorlig."
Og så videre og så videre.
Cora Barnard. CSB.
Der!
"Cora Stuart Barnard, datter av...
"døde på sykehuset
av skadene hun pådro seg i ulykken 15. februar.
Hun sørges over av sine foreldre.
"Frøken Barnard vil bli gravlagt i familiens gravsted på Brookfield kirkegård.
Der er doktoren.
Og hans kone.
Der er broren, Lloyd.
Denne lille jenta, Cora...
...ble drept på gata.
Det var en ulykke, nesten akkurat som Kathy.
Hva er det i huset, Claire?
Hva gjør det? Hvorfor prøver det å få kontakt med meg?
- John... - Er det pga. min datter?
Jeg kan ikke gå igjennom alt dette igjen.
John, du må komme deg ut av huset.
Jeg tror på alt du forteller, Mr. Russell.
Bråket, lysene, ting som flytter på seg, alt er velkjent.
Fasinerende.
- Men poenget er... - Ja?
Hva gjør jeg nå? Jeg mener...
Det skal jeg si deg, uoffisielt.
Mange medier og spiritualister kommer hit.
Og vi tester dem.
99% er svindel.
Men den ene prosenten...
...forbausende!
- Hm! Et medium. - Mm-hm.
Hallo.
- Mr. Russell? - Ja.
- Hvordan går det? - Hvordan går det?
- Min kone, Leah. - Kom inn.
- Takk. - Til venstre.
Kan vi slukke lysene?
Takk.
Jeg tenkte å spille inn det som skjer.
- Er det greit? - Ja, selvfølgelig.
Det er bra. Kan du sette deg der Mr. Russell?
- Ja. - Og jeg sitter her.
Takk.
Du har hatt et forferdelig tap, John Russell.
Du mistet både kone og barn.
Tilstedeværelsen i dette huset når ut til deg gjennom det tapet.
Tilstedeværelsen er kraftig her.
Det er et barns tilstedeværelse.
Et barn som ikke har fått fred.
Som ikke kan slå seg til ro.
Tilstedeværelsen... er med oss.
Vi føler at du er med oss.
Vil du snakke med oss?
Vil du kommunisere med oss?
Vil du komme igjennom til oss?
Vil du snakke med oss?
Vi er her for å hjelpe deg.
Hva heter du?
Vil du snakke med oss?
Ja.
Hva heter du?
Er du barnet som heter Cora?
Er du barnet som ble drept av kullvognen?
Nei.
Hva heter du?
Joseph.
Døde du i dette huset, Joseph?
Hvordan døde du?
Er det noen her du vil kommunisere med?
John.
Hjelp. Hjelp. Hjelp.
Hjelp. John. Hjelp.
Hjelp.
Kan du sette deg her nå Mr. Russell?
Vil du snakke med John?
Vil du fortelle oss hvorfor du ikke får fred?
Snakk med John.
John er med oss.
Hva er det du vil ha av John?
Hvorfor føler du ikke ro?
Hvorfor er du igjen i dette huset, Joseph?
Hva er i dette huset?
Snakk til John.
John er med oss.
Hvordan døde du?
Døde du i dette huset?
Hvorfor er du igjen i dette huset?
Joseph, hvordan døde du?
Joseph, døde du i dette huset?
Vi er her for å hjelpe deg.
Hva heter du?
...drept av kullvognen?
Nei.
Er du barnet som ble drept av kullvognen?
Nei.
Er du barnet som ble drept av kullvognen?
Nei.
Vi er her for å hjelpe deg.
Hva heter du?
Joseph.
Hva heter du?
Joseph.
Hva heter du?
Joseph.
Døde du i dette huset, Joseph?
Huset.
Rommet mitt.
Kan ikke gå.
Vil du fortelle oss hvorfor du ikke får fred?
Min far.
Joseph, døde du i dette huset?
Rommet mitt.
Hvordan døde du?
Pappa.
Brønnen.
Ranchen.
Hellig Hjerte.
Smykket mitt.
Pappa.
Pappa, ikke.
Hjelp!
Kroppen min.
Ranchen.
Brønnen.
Jeg heter... Joseph Carmichael.
Claire?
Ja.
Jeg er lei meg for...
Jeg...
Jeg kan...
Kan du ko...?
Jeg...
Huset.
Rommet mitt.
Kan ikke gå.
Vil du fortelle oss hvorfor du ikke får hvile?
Min far.
Joseph, døde du i dette huset?
Rommet mitt.
Hvordan døde du?
Pappa, ikke.
Navnet mitt... Joseph Carmichael.
Unnskyld, jeg...
Jeg skulle ikke ha ringt deg. Men jeg trengte noen.
Jeg vet, jeg vet.
jeg skrev noen ord på et papir.
Jeg skrev "Hellig Hjerte".
Det var et fylkesbarnehjem...
som het Hellig Hjerte.
Det ble stengt for mange år siden.
Barnehjem?
Ja.
Barnet deres, Joseph Carmichael.
Ble drept på loftet i dette huset.
Og begravd.
- Og så ble en foreldreløs... - Slutt nå, John!
Bare i ett minutt!
Miss Huxley er på telefonen, Senator.
Det er tredje gangen hun ringer i dag. Hun sier at det er viktig.
Ok, jeg tar den.
Hallo, Minnie. Hvordan har du det?
Jeg har det bra.
De har gått gjennom filene.
Få navnet igjen.
John...
...Russell.
Jeg er veldig glad for å hjelpe vet du.
Hade.
Dette er senatorens kampanje for 1960.
Jeg fikk det på biblioteket. De tok en kopi for meg.
Har du funnet noe?
Det er et slags grovt tilbakeblikk som noen trakk fram
da de vurderte å gjøre huset om til museum.
Richard Carmichael og familien bodde i huset fra 1899 til 1906.
Richard var senatoren far.
Moren døde da han ble født i 1900.
Alt står der.
Se på det som stå om sykdommen hans.
Eh...
"Joe Carmichael, sønnen deres, ble i en alder av 3 år
"rammet av atrofisk leddgikt..."
Litt lenger ned.
Det ble bestemt å sende lille Joe til det berømte Nordbach Sanatorium...
"i Basel, Sveits, for å få spesialterapi.
Sammen med sin far reiste han til Europa i oktober 1906...
"for ikke å sette foten på amerikansk jord igjen før opphøret av første verdenskrig. "
Skjønner du hvordan det kan ha foregått?
Richard's sønn, et sykt barn,
ble drept av sin far og begravd i hemmelighet.
Så ble han byttet med en seks år gammel foreldreløs, som tok plassen hans.
Han ble sendt til Europa med en gang,
med faren som følge.
Alt funket.
Til og med krigen.
Den holdt han i Sveits til 1918.
Da han kom tilbake hit var han 18 år.
Hvem skulle skjønne at han ikke var den rette sønnen?
Og at han ikke var syk lenger, betydde at han var kurert.
John...
Tror du at han vet om drapet og om byttet?
Jeg vet ikke.
Hvordan kan en far gjøre noe sånt?
Richard's kone var Emily Spencer.
Hun var datter av HT Spencer, som grunnla Spencer Carmichael imperiet.
Han døde i 1905. Han var milliardær.
Testamentet hans!
Testamentet hans kan være interessant.
Det må være en kopi av det i arkivene.
Jeg prøver også å finne ut om det fantes en ranch,
en Spencer eller en Carmichael ranch noe steds.
Ja. En ranch med en brønn.
Dette kartet over Seattle er fra 1908,
og viser den delen av byen hvor Carmichaelranchen lå.
- Akkurat der. - Hva betyr det lille merket der?
I følge legenden var det plasseringen av en brønn på eiendommen.
Jeg skjønner.
Og i kartet fra 1914 over samme område,
er en stor del av området tilsynelatende solgt,
men eiendommen er omtrent den samme.
Brønnen er fortsatt markert her.
Riktig. Nøyaktig.
I kartet fra 1928 har det vært store forandringer.
Eiendommen har blitt delt opp.
Symbolet for brønnen er borte, og et hus har blitt satt opp her.
Ranchen står i testamentet.
Den er en del av arven til lille Joseph Carmichael,
som bare var 5 år på dette tidspunktet.
Han fikk bortimot alt.
Hva med fare. Richard?
Forbigått.
Bortsett fra som sønnens verge, og derfor bobestyrer.
Gamle Spencer's datter var død
og tydeligvis, var han ikke veldig glad i svigersønnen sin.
Ja, men vent litt.
Richard får ingen penger
men han kontrollerer sønnen sin, og sønnen er verdt en formue.
Med mindre...
Med mindre, av en eller annen grunn, at gutten dør før fylte 21 år.
I så fall går hele boet til veldedighet.
Det ville ha stengt Richard helt ute.
Og der satt han med en syk sønn som ikke kunne gå engang.
Han må ha bestemt seg for å ikke ta sjansen med gutten.
Pengene var for fristende.
Hva skal du fortelle henne?
Om brønnen under huset og liket.
Og smykket med navnet på?
Nei, ingenting om Carmichael.
Hun kommer til å si at du er gal.
Da sier du at jeg ikke er det.
Hmm!
God kveld, Mrs. Grey. Jeg er John Russell. Dette er Miss Norman.
Mr. Russell, jeg ville ikke ha hørt på historiene dine i to minutter.
Jeg hadde ikke sluppet dere inn, hvis det ikke hadde vært for noe du sa på telefonen.
Du sa at du hadde denne seansen for tre kvelder siden.
- Er det riktig? - Det er riktig.
For tre kvelder siden, altså mandag kveld...
...våknet datteren min Linda opp skrikende
rett etter midnatt.
Hun hadde mareritt.
Da jeg gikk inn til henne var hun hysterisk, hun hulket.
Jeg har aldri sett henne sånn før.
Jeg mener... hun har hatt mareritt før, bare ikke...
Hun sa at hun hadde sett en gutt.
Veldig liten, veldig tynn.
Lignet nesten på en gnom.
Og han prøvde å komme opp gjennom gulvet.
Han stirret på henne.
Her, i midten.
Hun har ikke vært på rommet sitt siden, vil ikke være nær det. Hun sover med meg.
Det vi vil er...
Det du vil, Mr. Russell, er å rive rommet i filler.
Jeg har nummeret ditt, Mr. Russell. Jeg må tenke på det.
Linda!
Hva er det som skjer? Linda!
De graver fortsatt.
De har funnet brønnen.
OK.
Fant dere noe?
Nei. ingenting. Dette er Tony, Sønnen til fru Grey. Frøken Norman.
- Hallo. - Hei.
Gi meg lykta er du snill?
Klart.
Jeg tror jeg fant noe.
Hva er det?
Det er en hånd.
Hva?
Det er en hånd.
Jeg ringer politiet.
Er det ikke mer?
Det ser ikke sånn ut.
Tror dere det er noe annet der nede?
Nei.
Assisterende rettslege sa at beinene har være der nede i kanskje 50 år.
Har du noen peiling på hvem barnet var?
Nei, egentlig ikke.
Hva mener du med "egentlig ikke"?
Nei.
Jeg trenger uttalelser fra alle sammen.
Har du et annet sted du kan være i kveld fru Grey?
- Ja, alt er klart. - Flott.
Jeg synes du skulle ha fortalt dem.
Den må være der. Uten smykket, er det ingen beviser, da er det ingenting.
Du har båndet.
Bånd kan endres. Det vet de. Så du uttrykket i ansiktet hans?
Det var tydelig du holdt noe tilbake.
Sier du det.
Det er veldig sent. La meg hvile litt, så snakkes vi i morgen.
- Greit. Kjør forsiktig. - Du og.
Hva er det?
"St Paul Kirken, 8. september 1900.
"Joseph Patrick Carmichael."
Det var der.
Du må vise det til politiet.
Det er det eneste solide beviset vi har.
De så ikke at jeg gravde det ut, de fant det ikke.
Hvorfor skulle de tro at det var der?
Du kan ikke ignorere dem.
Politiet vil ikke bry seg om en 70 år gammel sak.
- Uansett så er det et uløst drap. - Nah.
Uansett hva som må gjøres, så må det gjøres av meg.
Vi må treffe Carmichael.
- Han vil ikke møte deg. - Han møter meg.
Senator!
- Hei, stopp der! Stopp. - Mr. Carmichael!
- Senator... - Vent litt.
Kom deg unna meg.
Senator, jeg er John Russell. Jeg bor i huset ditt.
Senator, se her.
Jeg vil vise han det. Jeg vil snakke med han.
Slipp meg! Senator!
Se på dette smykket. Det er et dåpssmykke.
Navnet ditt står på det.
- Har dere han? - Vi har han.
Det var begravd sammen med en kropp.
En liten gutt.
Senator! Politiet vet om det.
Hvem var det? En narkis?
Jeg har ingen anelse.
Glem det. Kom.
Dale...
Jeg vil at du skal ringe politiet, Kaptein DeWitt.
Be han om å ringe meg på dette nummeret i Spokane.
Ok.
Din jævel.
Hva er det du vil?
Hva vil du med meg.
Jeg har gjort alt jeg kan gjøre!
Det er ikke mere å gjøre.
Mr. Russell?
Ja?
Jeg heter DeWitt, Kaptein DeWitt.
Ja.
Kan jeg snakke med deg.
Ja. Kom inn.
Litt av et hus.
Ja.
Du er en musiker, en komponist. Stemmer det, Mr. Russell?
Ja.
Du har en klasse ved musikkfakuletet på universitetet.
Det stemmer.
Var det her du hadde seansen?
Hva var det du ville snakke med meg om?
Du var på flyplassen denne morgenen, Mr. Russell.
De sier at du lagde litt av en scene, ropte, hylte, var som en galning.
Betjent Durban fortalte meg at du gjorde rare ting i natt.
Du gravde fram noen beinrester under huset til en dame,
som en eller annen spøkelsesstemme fortalte deg var der, er det riktig?
Men betjent Durban sa at du ikke visste hvem de var sine,
At du ikke hadde peiling.
Det virker...
Det virker litt rart, synes du ikke,
at du løp rundt på flyplassen i dag tidlig
og kom med ville beskyldninger mot Senator Carmichael?
Jeg kom ikke med noen beskyldninger.
Senator Carmichael, som har tjent denne staten i 36 år...
- Jeg beskyldte han ikke for noen ting... - og ikke er i ferd med å gi etter
for en skitten utpressing.
- Utpressing? - Du hørte meg.
Hva snakker du om?
Jeg forstår at du mistet kona og datteren din for litt siden.
Kanskje det rystet deg.
Kanskje for mye.
Kanskje du trenger hjelp.
Jeg vil at du går nå.
Vi kan ordne at du får det.
Skjønner du hva jeg sier?
Ut, nå.
Hør på meg, Russell.
Du har noe som tilhører senatoren. Han vil ha det tilbake.
Et lite gullsmykke, familiens arvegods. Han mistet det.
Han tror at du har det.
Jeg skjønner ikke hva du snakker om.
Unnskyld at jeg stormer inn på denne måten, men jeg er så jævla sint.
Denne mor...
Dette er Kaptein DeWitt. Han er fra politiet.
Du er... Frøken Norman?
Ja.
Jeg tar det nå, eller så kommer jeg tilbake om en time med ransakelsesordre og masse folk,
og da river vi hele huset fra hverandre.
River huset fra hverandre? Hva skjer?
Jeg er her.
Som du vil.
Hva var det for noe?
Senator Carmichael tror at han blir utpresset.
De har sagt opp leieavtalen din.
De tvang meg til å si opp.
Ingen forklaring, Ingen grunn, ingenting, Bare "si opp".
Jeg har en avtale med sjefen av styret.
Jeg får se hva jeg kan finne ut.
Jeg ringer deg.
Ja?
Ja, Claire?
Jeg kjørte forbi, og gjenkjente bilen.
Jeg vet ikke hvordan det skjedde.
Jeg skjønner ikke hvordan det kunne skje. Det er ingen andre biler. Ingenting.
Og den ligger på taket midt i veien.
Det er politimannen som var hos deg akkurat.
DeWitt. Han er død.
Carmichael. Noen beskjeder?
Ja. Kaptein DeWitt. Hva sa han?
Hva?
Ja.
Herregud!
Hva?
Hvem?
Russell.
Greit.
Få nummeret hans.
John Russell.
Senatoren venter deg.
- Forsatt opptatt? - Ja.
Hvor skal du?
- Jeg er snart tilbake mamma. - Claire!
Ok. Hva i helvete vil du?
Det skjønner du vel.
Ellers hadde jeg vel aldri sluppet inn.
Jeg er en travel mann. Gjør det kjapt.
Huset på Chessman Park.
Familien din bodde der til 1906.
Det har hatt en historie av... merkelige hendelser.
Det er noe i det huset, en åpenbaring.
Kaptein DeWitt var på besøk hos meg i ettermiddag...
antagelig på dine vegne...
så du må ha visst hva som skjedde, i alle fall det DeWitt kunne fortelle deg.
Forstyrrelsene, seansen, beinene vi fant i brønnen.
Jeg prøvde å snakke med deg på flyplassen.
Jeg viste deg dette.
DeWitt fortalte at du hadde mistet det.
Jeg fant det i graven...
...hvor barnet er begravd.
Det er ingen logisk forklaring på hva jeg skal si til deg nå.
Gutten var sterkt forkrøplet.
Jeg tror han ble drept på loftet i huset.
Jeg...
Jeg så det skjedde.
Og jeg tror det var Richard Carmichael, din far...
... som myrdet gutten, hans naturlige sønn.
Joseph Carmichael.
Så var det en erstatning fra Hellig Hjerte Barnehjem.
Gutten ble tatt til Europa,
helbredet på mirakuløst vis og kom tilbake for å arve et imperium.
Den erstatningen var deg.
Så...det er historien din.
Kall det hva du vil.
Hvor mye?
Herregud!
Ok, hvor mye vil du ha for denne farsen du har mikset sammen?
Dette er ikke utpressing.
I årevis har jeg hatt mye å gjøre med skadedyr som deg.
Dere venter på sjansen, så kommer dere med en historie så åpenbart utrolig ...
Sannheten skremmer deg, ikke sant?
Det er sannheten
- Den kan ikke begraves. - Kom deg ut.
Ingenting av dette tilhører deg.
Kom deg vekk med dine skitne løgner.
Jeg skulle ha gått til det døde barnet..
Du mistenkte at noe var galt hele livet ditt.
Du er ikke Joseph Carmichael.
Du er tilgodesett for de mest grusomme drap. Mord for fortjeneste.
Nei!
Min far var ingen morder.
Ingen i denne verden kan si det.
Min far var en stor mann.
En kjærlig mann.
Og at du skal komme inn hit og anklage ham for...
Hvordan kan du?
Forbannet være deg!
Jeg tillater deg ikke å tilsmusse hans gode navn.
Disse dokumentene er arkivert i byen.
Dette er opptaket av seansen.
Det finnes ingen kopi
Ta det. Jeg har gjort det jeg kan.
Jeg er lei meg.
Russell...
Hvis jeg finner ut at du har sagt ett ord om dette...
til noen som helst...
vil du ønske at du aldri ble født.
Hva var all skrikingen om?
Ingenting.
Forsvinn.
La meg være alene.
John?
Jeg prøvde å ringe...
John?
Dette er ikke likt meg.
John, hvor er du?
John, hva gjør du?
John?
Vær så snill.
Jeg vil ikke komme opp.
Claire?
John?
Jeg ringte deg. Jeg ringte deg.
Jeg trodde du var her.
Jeg ringte og ringte.
Det er greit. Ro deg ned.
Vent på meg i bilen .
Nei, du går ikke tilbake dit!
Vær så snill. Ikke gjør det!
Claire, Claire. Ta deg sammen.
Fortsett. Jeg kommer straks tilbake. Ikke bekymre deg.
Joseph, nei!
Pappa!
Smykket mitt!
Pappa, pappa!
Pappa! Smykket mitt!
Smykket mitt!
John!
Pappa! Pappa!
Pappa...
Pappa, ikke!
Hjelp!